KELEMEN SÁNDOR

ZÁRT KÖR

A Művészetbarátok Körének működése

Rákosligeten (1962-1969)

Budapest 2010.

Kelemen Sándor

ZÁRT KÖR

A Művészetbarátok Körének működése Rákosligeten

(1962-1969)

Rákosmenti Helytörténeti Füzetek VI. évfolyam 1. szám

A kiadvány és a sorozat szerkesztője: Ádám Ferenc

Kiadja az Erdős Renée Ház

Muzeális Gyűjtemény és Kiállítóterem

Felelős kiadó: Ádám Ferenc

Előszó

3

4

A szerkesztő előszava

5

6

Bevezetés

Ez a tanulmány azzal a szándékkal íródott,

hogy a Rákosligeten 1962 és 1969 között működő Művé-

szetbarátok Köre tevékenységének sajátosságait, körül-

ményeit feltárja és leírja a rendelkezésre álló források és dokumentumok alapján.

A XVII. kerületben élő művészek közül sokan

szívesen emlékeznek vissza a múlt e legendás kulturális célú szerveződésére, ahol a háromhetente sorra kerülő,

zömében a kor progresszív törekvéseit bemutató kiállí-

tások apropóján – az uralkodó ideológia kényszerétől

szabadon, a hatalom figyelő tekintetétől viszonylag tá-

vol – beszélgethettek művészetről, filmről, irodalomról és úgy általában, a világ dolgairól.

A könyv alapjául szolgáló szakdolgozatom té-

maválasztása egy Ádám Ferenc cel folytatott beszélgetés során alakult ki, s az ő közvetítésével megkaphattam

meg Szakáll Ágnes festőművésztől a Művészetbarátok Köre működésével kapcsolatos, máig fennmaradt doku-mentumokat. Támogatásukat, jóindulatukat ezúton is

köszönöm. Köszönettel tartozom még dr. Beke László-

nak, aki a Moholy-Nagy Művészeti Egyetem felkérésére

konzulensként segítette tanulmányom elké-szítését.

A szerző

7

Képzőművészet és kultúrpolitika

a hatvanas években”

A szovjet mintájú szocialista államnak – mint

minden államformának az emberiség történetében –

szüksége volt egyfajta ideológiai tekintélyre a saját oldalán. A kommunizmus eszméje sajátos világnézeti

mezben jelent meg: a dialektikus materializmus –

középpontjában az eszményített „szocialista embertí-

pussal” – a szocialista államot, a proletárdiktatúrát volt hivatott támogatni.

Míg a hazánkban 1948-ban bevezetett pártállami

rendszer az ötvenes években szinte vallásos hitet,

odaadást követelt meg az állampolgároktól, addig a hat-

vanas évekre – Sztálin halálának, majd az 1956-os ma-

gyar forradalom és szabadságharc eseményeinek kö-

vetkeztében – már kevesebbel is beérte. A forradalom

vérbe fojtását követő nehéz évek után – mely időszak alatt a forradalmárok tömeges kivégzése, bebörtönzése, in-ternálása zajlott – 1961-ben, Kádár János (második) min-iszterelnöksége idején kihirdette, hogy aki nincs az uralkodó párt, az MSZMP ellen, az vele van, vagyis szé-

leskörű társadalmi konszenzust hirdetett.

Ennek értelmében a társadalomnak kötelező volt

legitimnek elfogadni a hatalmon lévők csoportját,

tiszteletben kellett tartania a politikai tabukat – többek között tilos volt kritikával illetni a Szovjetunió politikáját, társadalmi viszonyait, szükséges volt az 1956-os eseményeket ellenforradalomként megítélni, nem lehetett nyilvánosságra hozni a politikai vezetés hibáit, a sze-8

génység társadalmi jelenségeit vagy a nacionalizmussal

kapcsolatos kérdéseket –, továbbá bele kellett egyeznie abba, hogy a hivatalos intézményrendszeren keresztül,

a megengedett keretek között vehet részt a közéletben.

A Kádár-féle alku célja az volt, hogy a magánéletet és

a közéletet egyaránt a lehető legnagyobb mértékben

politikamentessé tegye, s helyébe a „fogyasztói szocializmus” megteremtésével a társadalmi jólétet állítsa.

E konszenzus révén a hatvanas évektől a társadalom

sajátos módon „korrumpálódik”, vagyis a fogyasztás

hedonizmusa kedvéért a lakosság lemond emberi és ál-

lampolgári jogai jelentős részének gyakorlásáról, és ezzel egyidejűleg megtörténik a hatalom passzív elisme-

rése, legitimációja is.1

A korszak kultúrpolitikája az ötvenes évek me-

rev, központosított irányítása után szintén a „politikai olvadás” jegyében alakult át azzal együtt, hogy a hatalom természetesen nem mondott le a kulturális élet

irányításáról, befolyásolásáról. Az Aczél György nevé-

hez fűződő új művelődéspolitika támogatandó alkotá-

sokra, tűrt törekvésekre és tiltott megnyilvánulásokra osztotta fel a kultúra és a művészet világát. (Ez volt az úgynevezett 3 T elve, melyet egy 1966-os párthatározat-ban foglaltak össze).2 A fennálló rendszer iránt el-

kötelezett, tehát a támogatott, és a politikailag semleges, a meglévő tabukat nem sértő, azaz tűrt művek és alkotóik a különböző fórumokon – természetesen eltérő

mértékű nyilvánosságot élvezve – jelenhettek meg.

1. Havasréti József: Alternatív regiszterek. Typotex,

Budapest 2006. 83., 89-90. o.

2. U.o. 78. o.

9

Ez a szféra jelentette a Kádár-rendszer hivatalos, vagy

„ első nyilvánosságát”, míg az illegális, cenzúrázatlan, autonóm, „rendszeridegen” alkotások és törekvések

összességéből alakult ki – a hetvenes évekre – a „ második nyilvánosság”.3

E kultúrpolitikát a képzőművészet területére vo-

natkoztatva megállapítható, hogy a korábban egyedül

elfogadottnak számító, a Rákosi-féle diktatúrához

szorosan kötődő és ekkorra már tarthatatlan, álságos

„szocreál” stílus és a hozzá kötődő dogmák hegemóniá-

ja megszűnt ugyan, de a helyébe lépő modernizációs

törekvéseknek szintén a fennálló rendszer ideológiáját

kellett kiszolgálniuk. „A művészetirányítás legfőbb

szervei ugyanis az ötvenes évek nyomasztó emlékű kí-

sérletei ellenére váltig ragaszkodtak a művészet közös-

ségi funkciójának eszméjéhez. Ezt a hatvanas (és het-

venes) években – a főiskolai oktatás szellemével egybe-

hangzóan – az előző évtized szűkkeblű irányelveinek

liberális módosításával, a „nemzeti" és az „egyetemes"

(„nemzetközi") hagyományok összeötvözése révén vél-ték megvalósíthatónak. Ebbe az elgondolásba még leg-

feljebb a politikai-ideológiai színezetű, mérsékelt, kel-lőképpen megszűrt század eleji modernizmus férhetett

bele.”4 A kultúrpolitikai irányítás a Nyolcak, valamint a két világháború közötti szocialista alkotók – Uitz, Derkovits, Dési Huber – művészetének eredményeit is magá-

ba foglaló, új képzőművészeti kánont igyekezett megfo-

galmazni a jelen számára, sikertelenül. A korszak hivata-3. U.o. 78, 82.o.

4. Mezei Ottó: A hatvanas évek festészete – madártávlatból.

Alföld, 1997/3.

10

los irányzata így továbbra is a posztimpresszionizmus

ötvenes évek elején kialakult „szocrealizált”, illetve kon-struktívnak nevezett, a kompozíciót kontúrvonalak

segítségével geometrizáló változata maradt.5

A hatvanas évek elején meginduló lassú politikai

enyhüléssel párhuzamosan számos művészeti, eszté-

tikai vita bontakozott ki a haladó szellemű művészeti

irányzatokkal kapcsolatban (1961.: „ Dekadencia-vita”

a Művészet című folyóiratban; 1961.: Németh Lajos: Megjegyzések képzőművészetünk helyzetéről című cikke az Új Írás ban; 1962.: A Kortárs „ modernizmus-vitá ja”). To-vább erősítette ezt a tendenciát az is, hogy a szocialista blokk országait a Nyugat-Európától szinte hermetiku-san elzáró „vasfüggönyön” némi rés keletkezett: megje-

lenhettek Sartre, Heinrich Böll, Ehrenburg művei, a mozik bemutathatták Fellini, Antonioni, Wajda, Resnais filmjeit.

Néhány művész (pl. Nádler István, Bak Imre, Konkoly Gyula) kijutván nyugatra, a Velencei Biennálén, Stutt-gartban, Párizsban a legfrissebb képzőművészeti irány-

zatokkal – a pop-arttal, az új geometrikus művészettel –

is találkozhatott.6

Az új nemzedék saját, hiteles hangját keresve

főként a szürrealizmus (pl. a „szürnaturalisták” csoport-ja: Csernus Tibor, Lakner László, Szabó Ákos) és az abszt-5. Pataki Gábor: Minden egyszerre – művészet és művészeti élet az ötvenes, hatvanas évek fordulóján. In. Magyar

képzőművészet a 20. században. Corvina 1999. 143. o.

6. Kovalovszky Márta: „Jég és aszály közt játszi évszak”.

In. A második nyilvánosság. XX. századi magyar

művészet. Szerk. Hans Knoll. Enciklopédia Kiadó,

Budapest, 2002. 189. o.

11

rakt, nonfiguratív festészet ( Bak Imre, Fajó János, Keserü Ilona, Nádler István, Molnár Sándor) útján indult el, s en-nek során a magyar (pl. a Kassák Lajos, Korniss Dezső által fémjelzett) és az európai hagyományokra építkezett. Az

évtized közepétől megjelentek a pop-artos munkák

( Konkoly Gyula) és lezajlott az első a happening.7

A „neoavantgárd” generáció 1968-ban az I.

Iparterv kiállításon mutatkozott be először nyilvánosan, de a tárlatot a megnyitó után két nappal betiltották,

jelezve, hogy „ szabadságharcuk a magyar művészet korszerű

formanyelvének megteremtéséért messze túlmutat a művészet terrénumán. ” ( Kovalovszky Márta)8 A hivatalos, „támogatott” művészettel szemben kialakuló absztrakt és non-

figuratív festészethez ugyanis látens politikai jelentés társult és így a honi ellenkultúra részévé vált annak

ellenére, hogy a XX. század harmincas éveiben elterjedő

irányzat éppen a hagyományos polgári esztétikával és

ízléssel való szakítást jelentette.

Nálunk az absztrakt művészet – egy sajátos

csavarral – a benne rejlő progresszivitásnak köszön-

hetően pont a nyugati kultúrkörhöz való tartozás, a

művészi szabadság és a demokratikus értékrend mellet-

ti kiállás tartalmait hordozta.9 Hiszen „ …egy totalitárius társadalomban valójában minden politika, a kormányzók és 7. 1966. Az Ebéd (In memoriam Batu Kán) - Szentjóby Tamás 8. Kovalovszky Márta: i. m. 197. o.

9. S. Nagy Katalin: Mű – művészek – befogadás. Gondolat, 2007. 95. o.

12

kormányzottak körében egyaránt. Ezért van az, hogy a politikai és a nem-politikai kultúra megkülönböztetése fel sem merül. Minden egyes kulturális termék vagy apológiát, vagy ellenzékiséget fejez ki. ”10

Az 1968-as prágai tavaszt követő magyar katonai

részvétel a Csehszlovákia elleni intervencióban, az új

gazdasági mechanizmus „megtorpanása”, a szovjet,

majd a magyar pártvezetés ortodox, reformellenes

szárnyának megerősödése révén a kádári „puha dik-

tatúra” újra keményebb arcát mutatta, s a hatvanas

évekre jellemző viszonylagos tolerancia korszaka ezzel

lejárt.

Ahhoz, hogy a Rákosligeten működő Művé-

szetbarátok Köre a jelentőségének megfelelő helyre kerül-hessen a kor haladó művészeti csoportosulásai között,

beszélni kell a még differenciáló kultúrpolitika

következtében kialakuló szervezeti keretekről és szín-

terekről is, ahol a képzőművészeti élet zajlott.

Ahivatásos, diplomával rendelkező művészek a Ma-

gyar Népköztársaság Művészeti Alapjának tagságával

rendelkeztek, illetve a képzőművészeket ezen kívül még

a Magyar Képző- és Iparművészek Szövetsége is tömö-

rítette. Aki nem volt e szervezetek tagja, nem jutott megrendeléshez, műteremhez, szociális támogatáshoz. Az

Alaphoz tartozott a Képző- és Iparművészeti Lektorátus

10.Idézi Fehér Ferenc-Heller Ágnes-Márkus György „Dikta-túra a szükségletek felett” c. munkájából Havasréti József: Alternatív regiszterek. Typotex, Budapest 2006. 74. o.

13

és a Fiatal Képzőművészek Stúdiója. A Lektorátus

pályázatokat írt ki, elosztotta az állami megrendelé-

seket, engedélyezte a nyilvános kiállításokat, vagyis

egyfajta cenzori funkciót is ellátott, miközben, hivat-

alosan nem volt cenzúra Magyarországon. A 3 T elve

ezért ellentmondásosan, az aktuális politikai széljá-

ráshoz, illetve az adott hivatalnok meggyőződéséhez,

kapcsolatrendszeréhez, kénye-kedvéhez alkalmazkodva

működött. Egy rendelkezés lehetővé tette ún. „zsűrimentes”

kiállítások vagy műteremkiállítások engedély nélküli, maxi-mum 3 napos időszakra szóló megtartását abban az esetben, ha a rendezvény nem kap propagandát. E lehetőség a korszak számos – a tűrt vagy éppen a tiltott kategóriába sorolt –

művészének nyújtott bemutatkozási lehetőséget, s a Mű-

vészetbarátok Körének működése szempontjából is fon-

tos tényezőnek számít. Az uralkodó párt (MSZMP) a Mű-

velődési Minisztérium képzőművészeti osztálya által ér-

vényesítette befolyását és akaratát a képzőművészeti

élet területén.

A fővárosban nagyon kevés hivatalos kiál ítóhely

volt a művészek számához képest: Műcsarnok, Ernst

Múzeum, Fényes Adolf Terem, Helikon Galéria, Doroty-

tya utcai kiállítóterem és a zártkörűnek számító Fiatal Művészek Klubja. A tűrt vagy éppen tiltott művészet

színterei a magánlakások, műtermek, klubok,

kultúrházak és egyéb intézmények alkalmas helyiségei

voltak.11

11.Beke László: Tűrni, tiltani, támogatni. In. A második nyilvánosság. XX. századi magyar művészet. Szerk. Hans

Knoll. Enciklopédia Kiadó, Budapest, 2002. 230-233. o.

14

A Művészetbarátok Körének működése

Rákosmente művészeti élete

A XVII. kerület elődtelepülései – Rákoscsaba, Rá-

koskeresztúr, Rákosliget és Rákoshegy – már a XX. szá-

zad első felétől kezdve vonzották a főváros közelségét

igénylő, de ezzel együtt az elmélyült alkotásnak ked-

vező csendes, vidékies környezetre vágyó művészeket.

1911-től 1920-ig Rákoshegyen lakott Bartók Béla, itt talált otthonra Kodolányi János író, Vecsey Ferenc hegedű-mű-

vész és itt vásárolt villát magának Erdős Renée írónő is.

A képzőművészek közül Kotász Károly, Tarjáni Simkovics Jenő és Dési Huber István festőművészek voltak a Rákosmentén kibontakozó művészeti élet meghatáro-zó egyéniségei. Az 1930-as évek művészeti közéletét

Sárkány Lóránd festőművész szervezte meg tanítvá-nyai-val és barátaival, Bényi László val, Kutas Artúr ral és Márk Tivadar ral.12

Itt említendő meg, hogy a két világháború között

mindenütt virágzott az önszerveződő, civil élet, a helyi szervezetek közül némelyek szakmai alapon, mások

művelődési, kulturális célzattal alakultak meg.

1945 után és az ötvenes-hatvanas években

tovább folytatódott a művészek beköltözése az 1950.

január 1-én Budapesthez csatolt, a főváros XVII. kerü-

12.Salamon György: A művészet évszázadai a Rákosmentén.

In.: Évszázadok a Rákosmentén. Szerk. Kézdi Nagy Géza.

Bp. Főv. XVII. kerület Önkormányzata, 1996. 128. o.

15

letévé átszervezett településre. Festők, szobrászok

telepedtek meg ezen a vidéken és váltak a helyi kul-

turális élet meghatározó, megbecsült alakjaivá.

Czimra Gyula: Cím nélkül (Műteremsarok) ERH 92.1.1.

16

A korszak kiemelkedő festőművésze, Czimra

Gyula (1901-1966) a párizsi, nagybányai és szentendrei éveket követőn már 1933-tól Rákoshegyen élt. Itt alkotta meg életműve jellegzetes, visszafogott színskálájú,

főként személyes lét közvetlen ábrázoló munkáit.

A visszahúzódóan alkotó Czimra az ötvenes

évek közepétől baráti kapcsolatba került a helyi művé-

szekkel és ettől kezdve részt vett a kerület kulturális, képzőművészeti eseményeiben. A Hazafias Népfront

XVII. kerület Bizottsága és a Művészetbarátok Köre

1964-ben nagyszabású kiállítás keretében mutatta be

képeit.13

1948 után, amikor a kommunista párton kívül

minden pártot betiltottak, a civil és szakmai szerve-

zeteket is felszámolták, illetve az új hatalom égisze alatt szervezeték újjá. A privát műkereskedelem megszűnt,

az egyéni és csoportos kiállítások rendezésére alig volt mód, mivel a hatalom, az össztársadalmi célk-itűzéseknek megfelelően, főként a központilag szerve-

zett országos tárlatokat támogatta.14 A meghatározó is-

kolák, mozgalmak és művészegyéniségek helyett a

központi dogmák és a párt jelölték ki a XVII. kerületi

művészeti élet és az alkotók mozgásterét is. A művészek egy része – leginkább megélhetési okokból – szovjet hősi emlékműveket, Lenin-portrékat és a munkás hétköz-napokat dicsőítő alkotásokat készített. Mások vissza-

vonultak vagy a figyelő szemek elől elrejtőzve alkottak.

13.U.o. 125. o.

14. Kovács Péter: Lenin a háztetőn. In. A második nyilvánosság. XX. századi magyar művészet. Szerk. Hans Knoll.

Enciklopédia Kiadó, Budapest, 2002. 157. o.

17

A kiállításokat itt is központilag szervezték. Erre példa a XVII. kerületi Tanács képzőművészeti albizottsága által megrendezett 1954-es tárlat, amelyen Dési Huber István, Sugár Andor és Szantrucsek Jenő munkái szerepeltek.

Az 1956-os forradalmat követő évekre Parrag

Emil, rákosligeti festő így emlékezik: „ Mivel nem akartam MSZMP-s lenni, egy racionalizálás köntösébe burkolt gesz-tussal kirúgtak a Művészeti Kézműves Vál alattól 1957.

április 1-jén. Ekkor elhatároztam, hogy nem csak vasárnapi, hanem rendszeres festőként fogok élni és többé állásba nem megyek.Ez így is lett. Persze azért meg kellett élnünk valahogy, hisz már akkor, 1955-ben született fiammal együtt, hárman, majd 1962-től lányommal, négyen voltunk. Nehéz idő-

szak következett. Stabil pénzt csak feleségem keresett, de ke-veset. Az én festményeim inkább csak cseppenő, mint csur-ranó összegeket hoztak. De azért megéltünk valahogy és boldo-gok voltunk. Egyébként sem engem, sem feleségemet, Gabit nem érdekelt a pénz különösebben. …. Tehát festettem (szabad voltam), a kertet teleültettem eperrel és élveztük az életet, bár elég szegények voltunk.

Teára, zsíros kenyérre azért mindig jutott. Később, az 50-es évek vége felé javult a képek forgalmazása, kezdtem kiál-lításokon, művésztelepeken részt venni, a kerületi művészek is felfigyeltek rám. Így szövődött szoros barátság Tóth Tibor és Doór Ferenc festő kol égáimmal. Kezdetben természetesen a na-túra felé fordultam, de a 60-as évek elején már alakulóban volt saját szemléletem és stílusom. Az epigonizmust és a szocreált sikerült elkerülnöm. ”15

15. Parrag Emil: Életem, művészetem. Magánkiadás, 2006. 19. o.

18

A fentiek szerint – szerencsés esetben – a privát

szféra harmóniája, az összetartó család, a baráti kötő-

dések segítették túlélni a kádári időszak legkeményebb

éveit. Belső, lelki motívumként ráadásul a Rákosi-féle

diktatúra – és a szocreál – bukása után sokakban elemi

erővel tört fel a művészi hitelesség, igényesség és a

korszerűség vágya.

Ezt a vágyat Tóth Tibor váltotta valóra azzal, hogy az egymáshoz közel élő, egymás munkásságát

figyelemmel kísérő művészek és a helyi művészetbará-

tok számára a kor lehetőségeihez alkalmazkodó fórumot

teremtett a Művészetbarátok Körének megalapításával.

Tóth Tibor: Festőállvány előtt m., techn. 1965

CD kiadványról, Vigyázó Ferenc Művelődési Társaság, 2008.

19

A Művészetbarátok Körének megalakulása,

működése és megszüntetése

A XVII. kerületi Művészetbarátok Köre a Szakáll

Ágnes festőművész által rendelkezésemre bocsátott jegyzőkönyv szerint 1962. május 27-én alakult meg Rá-

kosligeten, a Hősök terei Pedagógus Szakszervezeti

Klubban.

A szervező bizottság tagjai Tóth Tibor festőmű-

vész és Bohács Jenő, a Dózsa Művelődési Ház akkori igazgatója voltak, amely intézmény keretén belül a Kör

működését engedélyezték. A jegyzőkönyvet harmincné-

gyen írtrák alá, hivatásos művészek (pl. dr. Domonkos Imre, Doór Ferenc, Parrag Emil, Szantrucsek Jenő) és „civil”

barátaik.

A szervezet intéző-vezetőséget és pénztárost

választott, majd a kézzel írt jegyzőkönyv tanúsága

szerint a „ hol és hogyan tovább? ” kérdéseit tárgyalta meg.

Kisebb vita alakult ki arról, hogy a művészet mely

ágaival foglalkozzanak, míg végül – mai szemmel is

tanulságos – konklúzió született: „ A club legyen kizárólag képzőművészeti, mert a művészetnek ez a legmostohább ága. ”

(Idézet a jegyzőkönyvből.)16

Rövidesen a helyszín kérdése is megoldódott, a

Kör rendezvényeit a Dózsa György Művelődési Ház

Rákosligeti Művelődési Klubjában tartották. (Akkori

címe: Rákosliget, Hősök tere 3.) A Művészetbarátok

Köre programjainak szervezésével párhuzamosan ugya-

16. Az alakuló ülés jegyzőkönyve, 2. o. (Szakál Ágnes tul.) 20

Az alakuló összejövetel jegyzőkönyvének első oldala az aláírókkal.

(Szakál Ágnes tul.) Jelen voltak: Tábory(?) László, Kutas Árpádné, özv Fogarassy Lajosné, Dr. Simon Andrásné, Dr. Simon, Gát István, Kardos Mária, Szalay László, G. . Ferenc, Kál ay Ilona, Dr. Domonkos Imre, Doór Ferencné, Doór Ferenc, Csutora Lajos, Palojtay Béla, Balogh Péter, Visontay István, Magashegyi Tamás, Révfy István, Bosnyákovits Mátyás, Dr. Horváth Lajosné, Henner Mária, Hajnal Lászlóné, . . Lajos, Simon Noémi, Dr. Fachet József, Parrag Emil, . . , Kuny Gizel a, Sajben Katalin, Dr. Sámán Pálné, Fehér István, Szantrucsek Jenő és Tóth Tibor

21

nis 1962 szeptemberétől Tóth Tibor képzőművészeti szak-

körvezetőként is tevékenykedett ugyanitt. Az intézmény

mindkét feladat ellátására évről-évre határozott idejű

megbízási szerződést kötött a művésszel. A rendelke-

zésemre álló szerződések szerint a Kör vezetéséért havi 300 Ft, a szakköri munkáért pedig havi 600 Ft összeget

fizetett a Dózsa Művelődési Ház.17

A szakkör heti három alkalommal, hétfőn, ked-

den és szerdán délután tartotta foglalkozásait. Itt a je-lentkezőket festészetre, grafikára, szobrászati alakrajzra tanították. A szakkörösök egyúttal a Művészetbarátok

Köre által szervezett programok aktív közreműködői

voltak, részt vettek a kiállítások rendezésében, meg-

valósításában, il etve megvitatták a látottakat, vagyis a Mű-

vészetbarátok Körének „holdudvarát” – és a zárkörű

tárlatok közönségének egy részét – alkották.

Arra, hogy a haladó szellemű kortárs művé-

szetnek ez, a kor mércéjével mérve páratlanul szabad

fóruma működhessen, a már említett, engedély nélkül

rendezhető zárkörű tárlatok lehetősége teremtett módot.

Tovább segítette az ügyet a „hatalom jóindulata” is,

ugyanis Barta Éva, a Képző- és Iparművészeti Lektorá-

tus „mindenható döntnöke”, közös főiskolai múltjuknak

köszönhetően, elnéző volt Tóth Tiborral és nem

gördített bürokratikus akadályokat a Kör működésének

útjába.18

17. Szerződés Tóth Tibor és a Dózsa Művelődési Ház között, 1964. jan. 2.(Szakál Ágnes tul.)

18. S. Nagy Katalin: Mű – művészek – befogadás. Gondolat, 2007. 96. o.

22

A jóindulatra leginkább 1965. júniusától volt szükség, amikor Nagy Sára, a Dózsa Művelődési Ház igazgatónője levélben szólította fel Tóth Tibort, hogy a Művészetbarátok Köre a jö-

vőben csak a Képzőművészeti Alap által lezsűrizett, engedé-

lyezett képekből rendezhet kiállítást. (Szakáll Ágnes tul.) Tóth Tibor tanítványaiból, a helyi művészekből

és barátaikból alakult ki az a nyitott, az új művészeti törekvések iránt fogékony, érdeklődő közeg, amely mint

egyfajta védett „fészek”, éveken át otthont, bemu-

tatkozási lehetőséget adott azoknak a művészeknek is,

akik újítani akarását a hatalom nem tolerálta és a „tűrt”

vagy éppen a „tiltott” kategóriába sorolta. A Kör

működése így már nem csak a XVII. kerületre szorítko-

zott, hanem vonzani kezdte az állami kiállítóhelyekről

kiszorult alkotókat ( Frey Krisztián, Veszelszky Béla, Pauer Gyula, Ország Lili és mások) és a főváros minden részéről az avantgárd iránt érdeklődő, vagy egyszerűen csak a szabad, dogmáktól mentes vitákra, beszélgetésekre éhes

értelmiségieket, akik a rendezvények kedvéért vállalták a peremkerületig tartó egy-másfél órás buszozást.19

19. U. o. 96. o.

23

A Művészetbarátok Köre által háromhetenként

szervezett kiállításokat a Dózsa Művelődési Ház műsor-

füzetében szűkszavúan, a kiállító alkotó(k) és a tárlatot megnyitó személy megnevezése nélkül szerepeltette,

1966 novemberében például így:

„20-án, vasárnap este 6 órakor:

KÉPZŐMŰVÉSZETI BEMUTATÓ

Belépés: meghívóval.”

A meghívók szövegezése természetesen már tar-

talmazta a részleteket is, 1966-ig ebben a formában:

„A Rákosligeti Művelődési Klub keretén belül működő

MŰVÉSZETBARÁTOK KÖRE

1965. szeptember 19-én, vasárnap du. 6-12 óráig

ZÁRTKÖRŰ KLUBESTET

tart a klub nagytermében (Rákosliget, Hősök tere 3.),

melyre Önt és kedves vendégeit meghívja.

Ez alkalommal Bálint Endre festőművész alkotásaiból

rendezünk bemutatót.”

Dátum, aláírás.

A fentiek alatt helyezkedtek el a közlemények,

amelyek a következő klubest időpontját, illetve az ak-

tuális budapesti tárlatokat (pl. Csók István Galéria,

Fényes Adolf Terem, Derkovits Terem, Ernst Múzeum,

Dürer Terem) hirdették.

24

Ország Lili kiállításának “meghívója” 1969-ből

(ERH Rhgy. 907)

25

A kiállító művészeket általában Tóth Tibor

választotta ki a baráti kör ajánlásainak figyelembe véte-lével. A stencilezett meghívókat a szakkörösök címez-

ték meg, a borítékokat Tóth Tibor adta fel. A rendezésre a kiállítás napján, vasárnap került sor, s minden megnyitón volt büfé is, a RÖTYE (Rákoshegyi Öreg Tyúkok

Egylete) hathatós segítsége révén.20

Fontos volt Tóth Tibor számára a kerületi közön-

ség elérése: a könyvtárakból kigyűjtette azok neveit,

akik képzőművészettel kapcsolatos könyveket kölcsö-

nöztek, s a kerület vezetői, közéleti személyiségei, mű-

vészei mellé őket is felvette a címlistára.

A megnyitók időnként felvezető zenével kez-

dődtek, ezt követte a kiállító művész bemutatása.

(Amennyiben nem volt jelen művészettörténész, Tóth

Tibor mutatta be az illetőt.) Majd jött a kérdésfelvetés:

„ Miért alkot Ön? ” És megindult a művészeti, esztétikai megközelítéseken túl zenei, filozófiai, irodalmi kérdé-

seket érintő beszélgetés. Egy visszaemlékezés szerint

Tóth Tibor sajátosan „provokatív” stílusával a maximu-

mot tudta kihozni a sokszor hajnali 3-4 óráig is eltartó összejövetelekből.

Hogy politizáltak-e a jelenlévők? Nézőpont

kérdése. Erre vonatkozóan álljon itt egy idézet Parrag

Emil és Tóth Tibor beszélgetéséből:

„ – Pedig nem politizáltunk mi a klubesteken – emlékszik vissza Parrag Emil festőművész – , kizárólag képzőművé-

szetről beszélgettünk.

20. Természetesen nem hivatalos civil szervezet!

26

– Igenis politizáltunk – veti ellene Tóth Tibor – , mert a politika szerintem a körülmények, a társadalom jobbítása, a gon-dolkodni tanítás. De olyasmiről, hogy ki a tanácselnök, vagyis a politika lényegtelenebb részéről, a hatalmi harcról, tényleg nem esett szó. ”21

1968 után, amikor nyilvánvalóvá vált, hogy a szov-

jet vezetés sem Csehszlovákiában, sem másutt nem tűri

meg – még a közös nevezőként elfogadott marxizmus

eszmerendszerén belül sem – a megengedettől eltérő

nézetek, gondolatok, árnyalatok létjogosultságát, meg-

kezdődött az a folyamat, amely a hatvanas évek vi-

szonylagos pluralizmusának – az új gazdasági mecha-

nizmus 1972-es hivatalos leállításával deklaráltan is –

véget vetett. A hatalom eközben igyekezett felszámolni

minden olyan törekvést, amely a reformpárti vagy ellen-

zéki gondolkodás melegágya lehetett.

A Művészetbarátok Köre sem kerülhette el sor-

sát. 1969. december 3. napján kelt levelében Horváth Emil, a Dózsa Művelődési Ház akkori igazgatója –

megköszönve a körvezető eddigi „fáradozását” – kö-

zölte, hogy nem áll szándékában Tóth Tibor szerződését

megújítani. Az igazgató a felmondás elsődleges indo-

kaként azt nevezte meg, hogy „ízlésnevelési célkitűzé-

seiket” a Tóth Tibor által rendezett bemutatók segít-

ségével hosszú idő óta nem tudták elérni. Ezzel együtt a soron következő, december 31-re tervezett zártkörű rendezvény megrendezését sem engedélyezte.

21. Megjelent a „Szíves Szóval” című lap 1989-es próbaszá-

mában. In. Vigyázó Ferenc Művelődési Társaság 1989-2006.

Szerk. Szabó Tiborné. Magánkiadás, 2006. 14. o.

27

Horváth Emil igazgató levele. 1969. dec. 3. (Szakál Ágnes tul.) 28

Pedig két évvel korábban, a Rákosmenti Képző-

művészek 1967. október 29-én megnyílt, nyilvános kiál-

lításához kiadott katalógusban még így méltatta a Mű-

vészetbarátok Körének tevékenységét dr. Domonkos Imre festő, művészettörténész:

„A gyakori és gazdag tárlatok igen nagy vonzerőt

gyakorolva kialakítottak egy igényes, művészetszerető nagy-közönséget, amelynek permanens érdeklődése és a művészethez való hozzáállása 1962-ben aktuálissá tette a Művészetbarátok Körének létrehozását – az országban elsőként. … A Ke-rületi Tanács Népművelési Osztálya és a Dózsa György Mű-

velődési Ház támogatásával, valamint Tóth Tibor festőművész vezetésével ma már 350 taggal működik e kulturális csoportosulás. Ötéves tevékenysége során sokrétű programmal és eredményekkel gazdagította, fejlesztette a kerület kulturális, művészeti életét.”

A szervezet tevékenységének megítélésében két

év alatt bekövetkezett változás hűen példázza a hatalom tolerancia-szintjének radikális csökkenését. Végül a Kör és a szakkör vezetésével egy másik kerületi festőt, Nagy János t bíztak meg, aki néhány éven keresztül még működtette a két csoportot, de ez már egy másik

történet. A Művészetbarátok Körének progresszív

korszaka 1969. decemberében véget ért.

29

Kiállítások, kiállító művészek,

a Kör programjai

A Tóth Tibor által vezetett Művészetbarátok

Körében élénk és sokszínű tevékenység folyt, különféle

programtípusokkal. A működés gerincét adó kiállítások

mellett műterem-látogatások, kirándulások és előadá-

sok szerepeltek a „palettán”.

Néhány kiragadott példa a rendezvények soka-

ságából:Az alakulást követően, 1962. június 30-án láto-

gatást szerveztek Czimra Gyula műtermébe, a későbbiek során pedig meglátogatták Csekovszky Árpád rákosligeti keramikust és Laborcz Ferenc Rákoshegyen élő szobrászt is. 1964 októberében Szentendrére kirándultak, ahol

felkeresték a helyi művészeket és megtekintették a város múzeumait. 1966. szeptember 18-án Perneczky Géza

művészettörténész tartott vetítettképes előadást „ A leg-

újabb képzőművészeti törekvések” címmel. 1968 novemberében Szíj Rezső művészeti író képzőművészeti gyűjteményből rendeztek bemutatót.

A kerületi népfront bizottság és a Művészet-

barátok Körének szervezésében valósult meg Czimra

Gyula nyilvános kiállítása – 1964 szeptember 12-től 25-

ig –, ahol a művész 29 festményét és 67 rajzát láthatta a közönség.

30

Czimra Gyula

kiál ításának

meghívója

(ERH Rhgy 912.)

31

A rendelkezésemre ál ó dokumentumok alapján22

az alábbi, megközelítően teljes képet nyerhetjük a Mű-

vészetbarátok Körének rendezvényeiről, időrendi bon-

tásban:

1962

Május 27.

Alakuló összejövetel

Június 30.

Műteremlátogatás Czimra Gyula

festőművésznél

Július, augusztus

Nincs adat

Szeptember 23.

Műteremlátogatás Csekovszky

Árpád keramikusművésznél.

Okt., november

Nincs adat

December 16.

Előadás: Beszélgetés a modern

művészetről

Előadó: dr. Domonkos Imre

művészettörténész

1963

Január-március

Nincs adat

Április 7.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Ujvári Lajos

festőművész

Május 12.

Előadás: Látvány szerinti

és fogalmi ábrázolás

a képzőművészetben

Előadó: Masznyik Iván

festő, grafikus

Június 2.

Klubest.

22. Szakál Ágnes összegzése alapján

32

Június 16.

A Péceli Kulturális Napok

képzőművészeti kiállításának

megtekintése

Július 14.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Ligeti Erika,

Gáti Gábor, Ács József

szobrászművészek

Szeptember 22.

Kirándulás Székesfehérvárra:

a Csontváry-kiállítás

megtekintése

Október 6.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató Gy. Molnár István

festőművész grafikáiból.

A kiállítást megnyitotta:

Bolgár Kálmán

művészettörténész.

Október 27.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Somos Miklós

festőművész.

Munkásságát bemutatta:

Sík Csaba író

November 17.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Deák László

szobrászművész

Munkásságát bemutatta:

Kovács Gyula művészettörténész

December 8-15.

A rákosmenti képzőművészek

csoportos kiállítása

December 15.

Előadás „Művészet és irodalom”

címmel

December 31.

Szilveszter-est

(zártkörű rendezvény)

33

1964

Január 26.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Szamosvári József

festőművész.

Február 23.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Séday Éva

festőművész

Március 15.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Balogh László

festőművész

Április 5.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Masznyik Iván

festőművész

Április 26.

Előadás: Van Gogh művészete

Előadó: dr. Soós Imre

Május 10.

Műteremlátogatás Laborcz Ferenc

szobászművésznél

Május 31.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Kurucz D. István

festőművész

Június 21.

Kirándulás Tatára: műemlékek

megtekintése és látogatás

tatai művészeknél

Július 12.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Breznay József

festőművész

Augusztus 2.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Lakner László

festőművész

Augusztus 23.

Kirándulás Ráckevére:

a város műemlékeinek

megtekintése

34

Szeptember 12-25.

Czimra Gyula festőművész

nyilvános kiállítása

Szeptember 20.

Közönségtalálkozó

Október 4.

Kirándulás Szentendrére:

látogatás a művésztelepen

Október 25.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Kutas Artúr

festőművész

November 15.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Rátkay Endre

festményeiből

December 6.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Nemcsics Antal

festőművész

1965

január 10.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Demjén Attila

festőművész

Január 31.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Tamási Ervin

festőművész

Február 21.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Karsai Zsigmond

festőművész

Március 14.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Peti János festőművész

Április 11.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Doór Ferenc

festőművész

Április 25-30.

A Rákosligeti Képzőművészeti

Szakkör kiállítása

35

Május 16.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Szabó Ákos

festőművész

Május 21.

Előadás: Párizsi művészeti

élményeim

Előadó: Kardoss Béla

művészeti író

Június 6.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Duray Tibor

festőművész

Munkásságát ismertette:

dr. Solymár István

művészettörténész

Június 27.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Bóna Kovács Károly

festő, szobrász

Július 18.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Szalatnyay József

festőművész

Augusztus 8.

Kirándulás Ráckevére

Augusztus 29.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Litkei József

festőművész

Szeptember 19.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Bálint Endre

festőművész

Október 10.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Kákonyi István

szobrászművész

November 14.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Tóth B. László

festőművész

36

Egy kiállítás enteriőrje. Bálint Endre, 1965 (ERH.ltsz.) December 12.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató:

Scholz Erik festőművész

1966

Január 16.

Nincs adat

Február 6-11.

Szantrucsek Jenő festő

nyilvános kiállítása

Február 27.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Péterfi István grafikus

Március 20.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Gyulai József

festőművész

Április 17.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Gyarmathy Tihamér

festőművész

Ismertetőt mondott:

dr. Angyal Endre esztéta

37

Május 8.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Schéner Mihály

festőművész

Május 29.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató:VidékyBrigit afestőművész

Június 19.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Böhm Lipót „Poldi”

festőművész

Július 10.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Cseh István festőművész

Augusztus 7.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató:

Gacs Gábor festőművész

Augusztus 28.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Berki Viola

festőművész

Szeptember 18.

Előadás: A legújabb művészeti

törekvések. Előadó: Perneczky

Géza művészettörténész

Október 9.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Gulyás Dénes

festőművész

Október 30.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Korga György

festőművész

November 20.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Parrag Emil

festőművész

December 11.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Bényi László

festőművész

38

1967

Január 15.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Csáji Attila

festőművész

Február 5.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Sajó Péter

festőművész

Február 26.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Nagy János

festőművész

Március 12.

Nincs adat

Április 9.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató:

Frey Krisztián

festőművész

Május 7.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Szurcsik János

festőművész

Május 28.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Sárkány Lóránd

festőművész

Június 25.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Galambos Tamás

festőművész

Augusztus 27.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Krulik Frigyes

festőművész

Szeptember 17.

Kirándulás Zebegénybe:

a Szőnyi István Emlékmúzeum

megtekintése

Október 8.

Kirándulás Szentendrére

39

Október 29 – nov. 2. A rákosmenti képzőművészek

nyilvános kiállítása

November 12.

Nincs adat

November 26.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Dallos Ferenc

festőművész

December 10-17.

A Rákosligeti Képzőművészeti

Szakkör kiállítása

1968

Január 20.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Borics Pál

szobrászművész

Február 10.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Büky Béla

festőművész

Március

Nincs adat

Április 20.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Saly Németh László

festőművész

Május 19.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Fischer Ernő

festőművész

Július, augusztus

Nincs adat.

Szeptember 22.

Műteremlátogatás

Csekovszky Árpád keramikusnál

Október 13.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Ország Lili

festőművész

November 10.

Szíj Rezső képgyűjteményének

bemutatója

Ismerteti: Nagy Katalin

40

December 8.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Koch Vilmos

festőművész

1969

január 12.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Gerzson Pál

festőművész

Február 2.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Illés Árpád

festőművész

A nyomtatott ismertetőt

S. Nagy Katalin készítette

Február 23.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Dobóczky Imre

festőművész.

A nyomtatott ismertetőt

Doór Ferenc készítette

Március 16-23.

Kiállítás a kerületi képző-

művészeti élet múltjáról

és jelenéről.

A kiállítást megnyitotta és vetítést

tartott: dr. Domonkos Imre

művészettörténész.

Április, május

Nincs adat

Június 7.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Tardi Sándor

festőművész

Június 22.

Nincs adat

Július 20.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Horváth László

festőművész

41

Augusztus 31.

Nincs adat

Szeptember 14.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Tarjáni Simkovics Jenő

grafikusművész

Október 5.

Zárkörű képzőművészeti

bemutató: Bicskey Gábor, Dobos

Emőke, Dobos Sándor, Donáth

Péter, Kecskeméti Kálmán,

Molnár Péter, Morlin Ákos,

Németh Géza és Váli Dezső

festményei, grafikái, Cerovszky

Iván és Péter Vladimir szobrai

A kiállítást Passuth Krisztina

művészettörténész nyitotta meg

Október 26.

Nincs adat

November

Nincs adat

December

Betiltva

Érdemes megemlíteni – bár írásos dokumentum

nem maradt fenn ezzel kapcsolatban –, hogy Szabó Ákos 1965-ös kiállítását a korszak egyik legjelentősebb avantgárd szellemiségű teoretikusa, Erdély Miklós nyitotta meg.23 Ez minden bizonnyal így is volt, hiszen Erdély a Művészet című folyóirat 1966/1-es számában „ Szabó Ákos festményei” címmel publikált tanulmányt.24

23. Visszaemlékezés alapján. Elhangzott az Erdős Renée

Házban 2008. 04. 18-án, a Művészetbarátok Körének

tevékenységére emlékező beszélgetésen. Vezette: Ádám

Ferenc

24. www.artportal.hu/lexikon/muveszek/szabo_akos.hu

2009. január 4.

42

Egy sajátos művészsors: Tóth Tibor munkássága

Minden történetnek van egy olyan szereplője, aki

valamely tulajdonságánál vagy éppen elszántságánál,

céltudatosságánál, bátorságánál fogva kiemelkedik a többiek közül. A Művészetbarátok Köre történetének két-

ségkívül Tóth Tibor festőművész a „főhőse”. Illendő hát, hogy e dolgozat végén, egy önálló fejezet keretében

essék szó munkásságáról és személyiségéről.

Tóth Tibor 1923-ban született Budapesten.

Érettségi után, 1942-ben került a Képzőművészeti

Főiskolára, ahol két évig a tanári, később a festő szakra járt. Tanulmányait a háború és egyéves franciaországi

hadifogság szakította félbe, így diplomát csak 1948-ban szerzett. Ezt követően az ELTE-n két évig művé-

szettörténetet, filozófiát, pszichológiát, filmesztétikát és irodalmat hallgatott. 1950-től egy vasipari vállalatnál műszaki rajzoló, 1952-től egy ipari szakiskolában rajz-tanár volt. Eközben, öt éven keresztül, fényképészta-

nulók képzésében is közreműködött. 1956 nyarán lett

tagja a Képzőművészeti Alapnak, s ettől kezdve 1966-ig

részmunkaidős tanárként dolgozott. 1962-től kapott

megbízást a Dózsa György Művelődési Ház keretei

között működő képzőművészeti szakkör vezetésére,

valamint ebben az évben kezdett hozzá a Művé-

szetbarátok Körének megszervezéséhez is. 1969-től a

gyulai nyári művésztelep szakmai vezetője volt 1983-as

visszavonulásáig. (A Népművelési Intézet szer-

vezésében Hajdúböszörményben és 1966-tól 1968-ig

Mohácson is vezetett művésztelepet.)

43

Kerületi szinten azonban tovább folytatta a mű-

vészeti események szervezését. A rendszerváltozást

követően az egyik legelső XVII. kerületi civil szervezet, a Vigyázó Ferenc Művelődési Társaság alapító tagja,

később tiszteletbeli elnöke lett. A Társaság „jogelőd-

jének” természetesen a Művészetbarátok Körét tekintve,

fő célként tűzte ki maga elé a hatvanas évek végén betiltott, szabad képzőművészeti élet kerületi szintű

újjáélesztését. A „Vigyázósok” kiállításainak nagy részét

– 2004-ben bekövetkezett haláláig – ő szervezte és ren-

dezte. Ezzel párhuzamosan tovább folytatta kiemelkedő

rajzpedagógusi tevékenységét a képzőművészeti szak-

kör utódjának tekinthető Czimra Gyula Önképző

Egyesület Képzőművészeti Szabadiskolájában, Rákos-

hegyen.25

Mivel nem foglalkoztatta műveinek nyilvános

bemutatása, első önálló kiállítására 2003. szeptem-

berében került sor a Rákoshegyi Közösségi Házban. A tárlatot Szabó Tiborné nyitotta meg. Halála után két évvel, 2006. május 27-én Szakáll Ágnes festőművész rendezésében nyílt meg életmű-kiállítása az Erdős Renée

Házban. A megnyitón Szinte Gábor beszélt néhai kollégája életútjáról, művészetszervező tevékenységéről,

emberi kvalitásairól. 2007-ben Gyulán szerepeltek képei, egykori tanítványai munkái mellett.

25. Szakál Ágnes: Társaságunk meghatározó személyisége: Tóth Tibor. In. Vigyázó Ferenc Művelődési Társaság 1989-2006. Szerk. Szabó Tiborné. Magánkiadás. 2006. 16-17. o.

44

Tóth Tibor munkásságát élete utolsó szaka-

szában hivatalosan is elismerték: Gyula városa a mű-

vésztelep harmincéves jubileuma alkalmából tüntette ki, a XVII. kerület Önkormányzata 2002-ben neki adomány-ozta a Rákoshegyért Díjat.

A hivatalos elismeréseknél azonban többet árul

el számunkra Tóth Tiborról az a kép, amit azok a tanít-

ványok, kollégák, barátok őriznek róla, akik személye-

sen ismerték őt.

S. Nagy Katalin művészettörténész így írt róla:

„ Szőnyi István tanársegédjeként az ötvenes években inkább abbahagyta a festést, minthogy beálljon a szocreál nyomvon-alába. ”26 Felmerülhet bennünk a kérdés: talán ott és akkor dőlt el Tóth Tibor életében, hogy nem a képalkotás, hanem a tanítás és a művészetszervező, felvilágosító

tevékenység lesz az az út, amelyen végül járni fog?

Dr. Fachet József orvosprofesszor, a Művészetba-rátok Körének egykori tagja a Rákoshegyért Díj átadási

ünnepségén arról beszélt, hogy amikor fiatalemberként

Budapestre került, Tóth Tibor az otthonába fogadta őt,

érdeklődését az irodalom és a képzőművészet irányába

fordította, ráadásul rendelkezésére bocsátotta gazdag

könyvtárát is. Szintén ő említette, hogy a Kör program-

jainak szervezésekor Tóth Tibornál nem számított, hogy

ki támogatott, tűrt vagy éppen tiltott művész, hanem a mi-nőségre, a színvonalra törekedett.

26. S. Nagy Katalin: Mű – művészek – befogadás.

Gondolat, 2007. 96. o.

45

Végül álljon itt egy részlet B. Pál Margit festőnő

nemrégiben megjelent memoárjából:

„Tóth Tibor a kerület művészeit nagy lelkesedéssel és energiával fogta össze. Szinte mindenkit számon tartott. Még a Melczer utcai otthonunkban is többször felkeresett és hívott bennünket a rákosligeti művész-összejövetelekre. Akkor nem éltünk e lehetőséggel, részben azért, mert a család nagyon lekötött és egyáltalán nem festettem, részben azért, mert régebbi képeink a költözésünk utáni tűzben szinte mind elégtek. Elmeséltem Tibornak, mit festek, miképpen szereztem meg a szakmai ismereteimet szinte saját erőmből.

Felcsigázhattam az érdeklődését, mert másnap eljött megnézni az éppen szállításra kész munkáimat, mi több, dicsérte is őket.

Mellesleg ő volt az első ember, akinek el mertem mondani dédelgetett álmaimat a festészettel kapcsolatban. Azt, hogy minden vágyam egyszer a magam kedvére, szabadon festeni.

– Ha ennyire szétaprózod magad, hiába kezded el saját maga-dat megvalósítani, abban már nem lesz elég energia, enervált-tá válik majd, amit csinálsz. Így, ilyen formában semmi értelme sincs! Hagyd a csudába az irodai munkát, tedd azt, amit szeretnél: fessél – mondta meggyőződéssel.” 27

E három visszaemlékezésből kibontakoznak szá-

munka Tóth Tibor – oly sokak életét, értékrendjét, ér-

deklődését nagyban befolyásoló – személyiségének

jellemző vonásai: nagylelkűség, másokra való odafi-

gyelés, szelídséggel párosuló konok határozottság, cél-

tudatosság és sorolhatnánk tovább.

27. Bal onyi László – B. Pál Margit: A gyümölcsfák elbal agnak.

Filács Kiadó. 2008. 279. o.

46

Tóth Tibor: Szemüveges csendélet, m., techn. 1965

CD kiadványról, Vigyázó Ferenc Művelődési Társaság, 2008.

Ha végignézünk a Mester – tanítványai nevezték

így – munkásságán, egy sajátos, a művészet, a kultúra

területén végzett misszióvá áll össze életpályája, ahol nem nézve a körülmények kedvező vagy kedvezőtlen

voltára, a kényelmi szempontokra, megalkuvást nem

ismerően haladt kitűzött célja felé. E cél pedig nem volt más, mint a világ és benne az ember megismerése,

titkainak feltárása a művészet nyújtotta lehetőségeken

és a kreatív kommunikáción keresztül.

47

Ezt szolgálták egyfelől – a szem, az esztétikum

oldaláról – a műalkotások, de ehhez kellettek másfelől –

az elme, a jellem, a közösségi élmény megélése tekin-

tetében – az éjszakába nyúló beszélgetések, a kirándulá-

sok. Hitte, hogy eközben nemesebbé, világosabbá válik

az emberi lélek is.

Balassa Péter „idevágó” gondolatait idézve zárom a fejezetet:

„A személyesség hitele egy egész kultúra életkérdése.

De nem úgy, hogy rólam szólnak a dolgok, hanem addig akarok leásni, ahol már közösre találok, ahol már nem én beszélek. A monológból kitörni a pár-beszédig; így szeretnék eljutni a végtelen beszélgetésig.” 28

28. Balassa Péter: Hiába:valóság. Jelenkor. 1989. 210. o.

48

A Művészetbarátok Körének jelentősége

Zárszóként a Művészetbarátok Köre működését

két nézőpont figyelembe vételével foglalom össze:

elsőként a Kör tevékenységben érdekelt művészek

oldaláról, majd a közönség oldaláról értékelem a szer-

vezet jelentőségét.

Amennyiben a művészek felől tekintünk a Kör

szerepére, nyilvánvalóvá válik, hogy a zárkörű bemu-

tatók, az ezeket követő összejövetelek, az előadások a hatvanas évek szinte minden lehetséges irányba elmozduló,

forrongó nyugati művészetével való lépéstartásra,

a szakmai tapasztalatcserére, az új dolgok megvitatásá-

ra, kipróbálására adtak módot úgy, hogy égisze alatt két, sőt három művészgeneráció tudott egymás mellett,

egymást segítve, támogatva létezni. Mindez rendkívüli

fontossággal bírt egy olyan korban, amikor a hatalom

szeszélye folytán egy-egy alkotó akár néhány röpke év

leforgása alatt is megtapasztalhatta, hogy támogatottból mondjuk tűrt, vagy fordítva, tűrt művészből hirtelen

támogatottá válik. Ezeket a helyzeteket minden bizon-

nyal segített feldolgozni egy olyan szakmai-baráti

közeg, amely nem ezek szerint a mértékek szerint mért.

A „művészetbarátok” – a családtagok, az érdek-

lődő értelmiségiek, a barátok – oldaláról nézve pedig

nem nehéz elgondolni, hogy a felülről szervezett brigád-mozgalmak korában milyen örömmel vettek részt az em

berek a saját érdeklődésük, személyes jó kapcso-

lataik által életre hívott és működtetett Művészetbarát Kör rendezvényein.

49

Tóth Tibor pedig – elhivatott pedagógusként – a foly-

tonos megújulásra törekvő művészeti irányzatok iránt

nyitott, értő közönséggé és egyben közösséggé formálta

a társaságot. Alkotók és közönség intenzív – és szeren-

csés – találkozása, párbeszéde valósulhatott meg így.

A Kör a két világháború közötti kulturális

egyesületek utódjának és a rendszerváltozás után mega-

lakuló civil szerveződések elődjének tekinthető, a sze-

mélyes és a civil értékek ritka képviselőjének a diktatúra korában.

50

Irodalomjegyzék

AndrásiGábor –Pataki Gábor–SzücsGyörgy – ZwicklAndrás:

Magyar képzőművészet a 20. században.

Corvina, Budapest 1999.

Balassa Péter: Hiába:valóság.

Jelenkor, Pécs 1989

Ballonyi László – Ballonyi Pál Margit: A gyümölcsfák

elballagnak.

Filács Kiadó, Budapest 2008.

Havasréti József: Alternatív regiszerek.

Typotex, Budapest 2006.

Kézdi Nagy Géza szerk.: Évszázadok a Rákosmentén.

A XVII. kerületi Önkormányzat kiadványa, 1996.

Knoll, Hans szerk.: A második nyilvánosság. XX. száza-

di magyar művészet.

Enciklopédia Kiadó, Budapest 2002.

Lepés Imre: Rákosmente művészeti élete.

Erdős Renée Ház, Budapest 2005.

Mezei Ottó: A hatvanas évek festészete – madártávlatból Alföld, 1997/3.

Parrag Emil: Életem, művészetem. Magánkiadás, 2006.

S. Nagy Katalin: Mű – művészek – befogadás.

Gondolat, Budapest 2007.

Szabó Tiborné szerk.: Vigyázó Ferenc Művelődési

Társaság 1989-2006. VFMT 2006.

Tartalomjegyzék:

Előszó

3.

Bevezetés

7.

Képzőművészet és kultúrpolitika

9.

a hatvanas években

A Művészetbarátok Körének működése

x1.

Rákosmente művészeti élete

A Művészetbarátok Körének

megalakulása, működése és megszüntetése

Kiállítások, kiállító művészek,

a kör programjai

Egy sajátos művészsors: Tóth Tibor munkássága

A Művészetbarátok Körének jelentősége

Irodalomjegyzék

Készült a Panax Kft. nyomdaüzemében,

500 példányban, 2007-ben.

Felelelõs vezetõ: Nagy József

ISBN 978-963-87177-2-6

ISSN 1785-3044